Značaj Vitamina D za integritet i očuvanje našeg zdravlja proteklih je desetljeća postao imperativ u bazičnim i kliničkim znanstvenim istraživanjima. Evidentiran nedostatak vitamina D u kroničnim bolestima - kardiovaskularnim, neurodegenerativnim i malignim - koje uz pretilost uzrokuju više od 50% stope smrtnosti na globalnoj razini, postaje jedan od značajnijih javno zdravstvenih problema. Rizičnim skupinama od nedostatka vitamina D, osim djece u koje se javlja rahitis, pripadaju i osobe u kojih postoji poznati rizik od osteoporoze i fraktura (lomova kostiju i kralježaka), u osoba ženskog spola, onih starije životne dobi, koje se nedovoljno izlažu sunčevoj svjetlosti i osoba s tamno pigmentiranom kožom.
Iako postoje međunarodne i nacionalne smjernice o uvjetima primjene vitamina D, još uvijek ne postoji konsenzus o svim aspektima imunomodulacije imunosne reakcije posredovane vitaminom D. Uvažavajući znanstvene dokaze i kliničke spoznaje pretočene u medijima u savjete za prehranu i uzimanje suplemenata, održavanje adekvatnog statusa vitamina D zauzima ključnu poziciju u okolnostima globalne „pandemije“ nedostatka vitamina D.
Vitamin D je jedini vitamin koji djeluje kao hormon i jedini koji se samostalno sintetizira u koži djelovanjem sunčeve svjetlosti. U tom slučaju nastaje 7-dehidrokolesterol koji se metabolizira u jetri (25-hidroksivitamin -25D), a zatim u bubrezima (1,25-dihidroksivitamin -1,25D) u aktivni oblik vitamina D. Poznata uloga vitamina D u homeostazi kalcija u metabolizmu kostiju, proširena je novim spoznajama o sudjelovanju vitamina D u homeostazi imunosnog sustava (urođenog i stečenog) koja se u slučaju neadekvatne imunosne reakcije klinički očituje autoimunim, infektivnim i malignim bolestima.
Osim endokrine funkcije vitamina D, nove spoznaje o njegovoj intrakrinoj i parakrinoj funkciji svjedoče o njegovoj važnosti u očuvanju zdravlja i pojavi bolesti. U svojstvu modulatora imunosne reakcijevitamin D djeluje putem receptora (VDR) imunokompetentnih stanica i enzima (1α-hidroksilaza). Dakle, serumski 25-hidroksivitamin D (25D) pretvara se u hormonski 1,25-dihidroksivitamin D (1,25D), a potom u interakciji s receptorima za vitamin D (VDR) potiče imunokompetentne stanice na proliferaciju i diferencijaciju, na transkripcijske i epigenomske procese značajne za homeostazu imunolosnog sustava.
Snižena razina vitamina D očituje se negativnim učincima na naše zdravlje uslijed poremećene imunomodulacije urođenog i stečenog imuniteta, odnosno funkcije imunokompetentnih stanica - makrofaga, monocita, dendritičnih stanica i limfocita T. Dokazano je da "ntrakrini i parakrini" učinci aktivnog oblika vitamina D, 1,25(OH)2D stimuliraju urođene antibakterijske ili antivirusne odgovore, umanjujući upalnu reakciju stečenog imuniteta posredovanog limfocitima T. Stimulirajući nastajanje katelicidina, polipeptida u lizosomima makrofaga i limfocita suprimira infekcije s mikobakterijama i drugih uzročnika.
Aktivni oblik vitamina D, 1,25(OH)2D regulira lučenja citokina posredovano Th1/Th2 stanicama, putem inhibicije Th1 umanjuje učinak proupalnih citokina (IL -2, IL-3, IFN-gama, TNF alfa), a putem stimulacije Th2 stanica povećava učinak protuupalnih citokina (IL-4, IL-5, IL-10, TGF beta). Dakle, nedostatak vitamina D dovodi do poremećaja homeostaze urođenog i stečenog imuniteta potičući sklonost autoimunoj reakciji i infekciji.
Autoimune bolesti koje nastaju uslijed poremećane homeostaze imunosnog sustava očituju se autoimunom reakcijom uslijed lučenja „auto“ antitijela na vlastite antigene (u tkivima i membranama, unutar stanice u citoplazmi, jezgri i jezgrici). Epidemiološke i kliničke studije pokazuju povećanu pojavnost autoimunih bolesti te povezanost njihove aktivnosti sa sniženom razinom vitamina D. U sklopu potencijalne imunomodulacije, snižena razina vitamina D učestala je u bolesnika s dijagnozom reumatoidnog artritisa, sistemskog eritemskog lupusa, Sjoegrenovog sindroma, Hashimotove bolesti, autoimunog hepatitisa, psorijaze, upalnih bolesti crijeva i multiple skleroze.
Iako u rezultatima znanstvenih istraživanja djelomično postoje nejasnoće o ulozi vitamina D u patogenezi autoimunih bolesti, pozitivna korelacija nedostatka vitamina D s njihovom prevalencijom tj. učestalošću, podupiru tezu o njegovoj ulozi u patofiziologiji bolesti, funkcioniranju imunosnog sustava i učinku na aktivnost i ishod bolesti.
U bolesnika s autoimunom bolesti s nedostatkom vitamina D, evidentirana je snižena razina kalcidiola i viša razina upalnih citokina. Smanjen je broj i aktivnost regulatornih T-stanica (Treg), negativna korelacija između serumskih razina i aktivnosti 25(OH)D i 1,25(OH)2D. Osim iznimne važnosti vitamina D u autoimunim bolestima, u fokusu istraživanja je i funkcija crijevnog mikrobioma kao preduvjeta za homeostazu imunosnog sustava. Međutim, odgovoru na logično pitanje može li dodatni unos vitamina D djelovati na ishod bolesti za sada nema konsenzusa.
Klinička opažanja potvrdila su povezanost snižene razine vitamina D s povećanim rizikom od infekcije respiratornog i urogenitalnog sustava, osobito s uzročnikom tuberkuloze (Mycobacterium tuberculosis). Povezuje se i s kroničnom opstruktivnom plućnom bolesti (KOPB), hepatitisom B i C, sindromom stečene imunodeficijencije (AIDS) i bolesti Covid -19. U slučaju bakterijske infekcije, povećava se aktivnost VDR i 1-alfa hidroksilaze u monocitima i makrofagima koja povećava otpornost na infekciju s unutarstaničnim mikroorganizmima kao što je uzročnik tuberkuloze.
Iako postoji konsenzus o djelovanju vitamina D na reakciju urođenog imuniteta, njegov učinak na modulaciju stečenog imunosnog sustava je za sada kontroverzan. Uravnotežena reakcija imunosnog sustava na infekcije (bakterije, virusi, paraziti) uz sudjelovanje vitamina D, preduvjet je povećane razine antimikrobnih peptida katelicidina kao odgovora na infekciju. Nedavno aktualna pandemija COVID-19 motivirala je znanstvenike, kliničare i infektologe diljem svijeta na opsežna istraživanja, između ostalih i u kontekstu imunomodulatorne funkcije vitamina D. Naime, multicentrične studije upućuju na povezanost snižene razine vitamina D s pojavom citokinske oluje, sindroma akutnog respiratorniog distresa i komplikacija tijekom liječenja bolesti COVID-19, osobito u onih bolesnika koji su istodobno bolovali od kardiovaskularnbih bolesti, diabetesa i pretilosti. Ipak, nema dovoljno dokaza koji bi potvrdili da postoji korelacija između snižene razine vitamina D u serumu, komplikacija i smrtnosti od COVID-19.
Opsežna istraživanja upućuju na poražavajuće rezultate koji pokazuju da više od polovice odraslih osoba u svijetu ima manjak vitamina D. Postavlja se pitanje želimo li ostvariti optimalnu gustoću kosti, funkciju mišića i krvnih žila, dobro raspoloženje i učinkovit imunosni sustav? Iako postoje različite procjene opskrbljenosti vitaminom D, optimalna koncentracija vitamina D u krvi bi trebala biti između 75 i 125 nmol/L. Vrijednosti vitamina D ispod 25 nmol/L upućuju na ozbiljan nedostatak. Dnevne potrebe za vitaminom D možemo zadovoljiti svakodnevnim izlaganjem sunčevoj svjetlosti (15-20 minuta bez nanošenja zaštitnih sredstava), adekvatnom prehranom (masna riba, žumanjak jaja, gljive, obogaćeni mliječni proizvodi) i primjenom suplemenata.
Izlaganje suncu je danas nedostatno zbog nedovoljne izloženosti, upotrebe zaštitnih sredstava i procesa starenja, a prehranom možemo zadovoljiti samo 10 do 20 % dnevnih potreba za unosom vitamina D. Stoga je od iznimne važnosti istodobna primjena suplemenata dok razina vitamina D u krvi ne dosegne najmanje 50 nmol/L. Europska agencija za sigurnost hrane (EFSA) i Europsko društvo za kliničku prehranu i metabolizam (ESPEN) izvijestili su u nutritivnom protokolu, o dnevnom adekvatnom unosu koji bi trebao biti u dozi od 400 IU za djecu od 7 do 11 mjeseci, a u dozi od 600 IU za sve ostale starije dobne skupine.
Uvažavajući da je Vitamin D topiv u mastima postoji mogućnost intoksikacije kod pretjerane primjene suplemenata . Optimalnu dozu i vrijeme trajanja primjene vitamina D neophodno je odrediti u suradnji s liječnikom.
Detaljnije upute su dostupne na: www.hzjz.hr/sluzba-zdravstvena-ekologija/vitamin-d-i-preporuke-za-nadomjesnu-primjenu-vitamina-d-od-jeseni/
Nedostatak vitamina D postao je imperativ u znanstvenim bazičnim i kliničkim istraživanjima, ali istodobno i jedan od vodećih javnozdravstvenih problema u svijetu. Osim u bolestima koje su vodeći uzročnici pobola u svijetu, nedostatak vitamina D je evidentiran u autoimunim bolestima i infekcijama. Iako postoje podaci koji upućuju na značajnu ulogu vitamina D u imunomodulaciji urođenog i stečenog imunološkog odgovora, neophodne su daljnje studije koje će standardizirati protokole tijekom dijagnostike i liječenja bolesnika sa sniženom razinom vitamina D.
Dosadašnje studije pokazuju da je održavanje optimalne razine vitamina D u serumu važno za regulaciju funkcije imunološkog sustava i prevenciju između ostalog, autoimunih bolesti i infekcija.
NPS-HR-NP-00178